Hilario.
Papa.
Sotero. Min gode venn.
Hvordan har du det?
Har du noe å drikke?
Det er utrolig hyggelig å se en landsby som denne.
Santos.
Så mye rastløshet og forandringer i verden utenfor.
Folk er ikke lenger tilfreds med sin stilling i livet.
Damemoter? Skamløse.
Sigar.
Søle. Religion.
Du ville gråte hvis du så hvordan sann religion nå hører fortiden til.
Vi var i San Juan i forrige måned - en rik by. Sett deg.
Rik by, velsignet av Gud.
Stor kirke.
Ikke slik som her - liten kirke, presten kommer to ganger i året. Stor.
Tror du vi finner gullkandelabre, fattigkassen fylt til randen?
Vet du hva vi fant?
Messingkandelabre, nesten ingenting i fattigkassen.
Men vi tok det allikevel.
Jeg vet at vi tok det allikevel.
Jeg vil at han skal forstå hvor lite religion noen har nå for tiden.
Det kan jeg se selv.
Ikke se.
Hva om du måtte bære min byrde, hva?
Behovet for å finne mat, som en far, å fylle munnene til sine sultne menn.
Pistoler. Ammunisjon.
Vet du hvor mye det koster? Hva? Hva?
Nei.
De gode jaktdagene er over.
En gang var det hester, kveg, gull, frukt fra trærne. Ikke nå lenger.
Nå må jeg jakte med en pris på hodet, politi i hælene.
Jeg kommer igjen.
Nok!
Vi tar resten når vi kommer tilbake.
Jeg elsker denne landsbyen.
- Jeg vet at dere har deres problemer... - Morder. Tyv.
Rafael.
Idiot.
Vi må ha en annen diskusjon svært snart.
Det er alltid en glede å høre hva min gode venn Sotero mener.
Kanskje når jeg kommer tilbake?
La oss dra.
Hjelp meg inn med ham.
Hvis han stjeler avlingen vår igjen,
kan vi likeså godt kutte pulsåren og bli ferdige med det.
Reise fra dalen. Det er det vi må gjøre.
- Bo et annet sted? - Ta hjemmene med oss? Gårdene våre?
Vi kan gjemme noe mat.
Fra Calvera? Han stjeler aldri all maten vår.
- Han lar det bli igjen litt. - Det er i alle fall noe.
Vi kan be ham om å la det bli mer igjen.
Nei, nei. Det gjør ham sintere. Jeg tror ikke vi bør gjøre noe.
Vi må gjøre noe.
Som Rafael? Bruk fornuften.
Vi jobber oss fordervet, og magene våre er fremdeles tomme.
- Vi må gjøre noe. - Vi må gjøre noe.
Men hva?
Jeg vet ikke.
Vi spør den gamle mannen.
Han vet det.
Slåss.
Dere må slåss. Slåss.
Med macheter og bare never mot revolvere?
- Kjøp revolvere. - Kjøpe?
Reis til grensen. Det er mange revolvere der.
Men hva skal vi betale med?
Selg dette.
Og alt annet dere kan samle sammen.
Selv om vi hadde revolverne,
vi vet hvordan vi planter og dyrker - vi vet ikke hvordan man dreper.
Så lær det.
Eller dø.
Hei. Jeg har ventet på dere.
Dere gjorde en flott jobb.
- Beklager, men det blir ingen begravelse. - Hva?
Graven er gravd, og liket er balsamert og klart,
- men det blir ingen begravelse. - Betalte jeg ikke nok?
Det er ikke penger det dreier seg om. For $20 begraver jeg hvem som helst.
Men begravelsen er avlyst.
Vel, hva synes dere om det?
Jeg vil begrave ham. Du vil begrave ham. Han ville si seg enig hvis han kunne.
- Det er så enstemmig som det kan bli. - Du har oppført deg kristent, men...
Nå, hør her. Jeg er ikke ute etter ros.
Jeg er reisende - damekorsett.
Jeg kommer gående og en mann faller død om.
I to timer skrittet folk over ham, uten å løfte en finger.
Alle skikkelige folk ville gjort det.
- Kom an, Henry... - Nei. Denne mannen må begraves.
- Snart. Lukten blir ikke akkurat bedre. - Jeg vet det. Men
- det er folk i byen som protesterer. - Protesterer? Mot hva?
- Han er ikke god nok til å gravlegges her. - Hva? I Boot Hill?
Det er ikke annet enn mordere, leiemordere og drankere.
Og hvis de har følt seg eksklusive, så er det slutt nå.
Det er bare at de er hvite, kamerat.
Og gamle Sam...
Vel, gamle Sam var indianer.
Jøss, ikke pokker.
Jeg visste ikke at du måtte være noe annet enn lik for å komme inn i Boot Hill.
- Hvor lenge har dette pågått? - Siden byen ble sivilisert.
Det er ikke min feil, karer. Jeg liker det ikke.
Jeg har alltid behandlet hver mann som en fremtidig kunde.
- I så fall får du få i gang likvogna. - Føreren har sluttet.
- Han har fordømmer også, hva? - Hvis det er snakk om å få hodet skutt av.
- Vel, få tak i en annen. - Ingen andre vil kjøre den. Så da så.
Pokker. Hvis det er det eneste som forhindrer det skal jeg kjøre vognen.
Kan jeg få låne den haglen?
Ja, vær så god, med glede.
Hei. Vent litt. Denne likvognen kostet meg $840. Det er den eneste i provinsen.
- Ikke pokker om noen får skyte på den. - Jeg betaler for skadene.
- Jeg vil se dette. - Jeg også.
Har aldri sittet vakt med hagle på en likvogn før.
Få henne i gang.
- Ny i byen? - Ja.
- Hvor kommer du fra? - Dodge. Du?
Tombstone. Skjer det noe der oppe?
- Tombstone? - Samme. Folk holder seg i ro.
- Samme alle steder. - Indianer-elskere.
Lett. Bare prat.
- Vi skal komme oss dit. - Det er ikke det som bekymrer meg.
Det er å bli værende der oppe jeg ikke liker.
Kommer bak oss til venstre.
Jeg tror ikke det.
Vinduet i andre etasje. Gardinen beveget seg.
Jeg er ikke i noen god posisjon. La ham stikke hodet ut.
- Fikk de deg? - Nei.
Jeg fikk meg en.
Hvorfor snur dere ikke nå, karer - unngår en masse problemer?
Snart, hva?
Mottagelseskomiteen samler seg.
Stans.
Stans der.
Noe i veien?
Snu den vognen og få den ned bakken.
Jeg trenger seks menn her oppe.
Jeg spanderer drinkene, karer.
Jeg vil gjerne spandere en drink på deg. Og kameraten din også.
Tusen takk.
Hvor kommer du fra?
Å, ja. Hvor skal du?
- Takk for gråtisforestillingen. - Det er helt i orden.
Det var jammen en opplevelse. Jeg glemmer det ikke om jeg blir hundre.
- Henry, diligensen kjører. - Ja da, ja da.
Vent til Flora får høre dette. Hun kommer ikke til å tro det.
Henry. Diligensen. Kom an.
Du kan beholde denne.
- Hvor skal du? - Jeg vandrer mer eller mindre sørover.
Du?
Jeg vandrer bare.
- Skjer det noe her? - Ja.
Butikkmann og dørvakt i en av barene over gata.
Ja.
Vel, vi ses.
Hva heter du, forresten?
Du kan kalle meg Vin.
- Og hva heter du? - Chris.
Ja?
Vi tror at du er en vi kan stole på.
- Tusen takk. - Vi ønsker at du skal hjelpe oss.
- Det er en fyr som heter Calvera. - En tyv. Morder.
Han og mennene hans, de stjeler maten vår, og så lar de oss sulte.
- Ikke bare det, men kvinnene våre... - Vent, vent. Et øyeblikk.
- Dere kan be politiet om beskyttelse. - Vi har gjort det. To ganger.
Men de kan ikke stasjonere menn i en liten landsby på... hvem vet hvor lenge?
Så de dro.
Og da de dro kom han tilbake - Calvera - og hvert år siden da.
Han kommer til å gjøre det til noen stopper ham.
Vær så god, sitt.
- Vi trenger hjelp. - Vi må kjøpe våpen.
Vi vet ikke noe om dem.
Kan du kjøpe våpen for oss?
Våpen er veldig dyre og vanskelige å få tak i.
- Hvorfor leier dere ikke menn? - Menn?
Revolvermenn. Menn er billigere enn våpen nå til dags.
- Blir du med? - Det ville være velsignet om du hjalp oss.
- Jeg driver ikke med velsignelse. - Nei, nei. Vi tilbyr mer enn det.
- Vi kan gi dere mat hver dag. - Og vi har denne.
Hva er det?
Vi kan selge dette mot gull.
Alt vi eier.
Alt av verdi i landsbyen.
Jeg er blitt tilbudt mye for arbeidet mitt, men aldri alt.
Er det nok?
Du skjønner, hvis vi kan drive bandittene bort,
kan livet være veldig bra i landsbyen vår.
Slik saken står kan vi selv tåle det litt lenger,
men barna gråter fordi de er sultne.
Forstår de hva det betyr når dere starter noe slikt?
Vi skal slåss også. Alle sammen.
Når Calvera kommer ringes det med kirkeklokken.
Vi vil slåss med revolverne, hvis vi har dem.
Hvis ikke, med macheter, økser, klubber, hva som helst.
Når dere først begynner
må dere være forberedt på drap og mer drap.
Og enda mer dreping - til årsaken til det er borte.
- Det forstår vi. - Vi har tenkt over det.
Føler hver mann i landsbyen det samme?
Hver mann.
- Jeg skal se hva jeg kan gjøre. - Gracias. Du vet...
Vent nå. Jeg sa ikke at jeg vil bli med.
Jeg skal spre beskjeden om at dere er på utkikk etter menn.
Det er ikke vanskelig å finne menn her. Alle har våpen.
Selvsagt - på samme måten som de går med bukser. Det er noe man forventer.
Men gode menn? Det er en annen sak.
Hvordan vet du om de er gode?
Det finnes måter.
Kom inn.
Jeg hører at dere ser etter menn.
Det stemmer. Menn som kan bruke den der.
- Jeg er god med den. - Rask?
- Prøv meg. - Det har jeg planer om. Kom litt nærmere.
Så, hold hendene slik.
Nå, klapp.
Raskere.
Nå, så fort du kan.
Nå kan du prøve det.
Svært ung... og svært stolt.
Kirkegårdene er fulle av gutter som var svært unge og svært stolte.
Kom inn.
- Ikke noen tricks nå, Chris. - Harry. Hyggelig å se deg igjen.
- Chris. - Hva gjør du her i dette hølet?
- Jeg hørte at du har en kontrakt åpen. - Ikke for en kakse som deg.
For meg ser alltid en dollarseddel like stor ut som et sengeteppe.
Det spiser penger.
En gullmynt, kost og losji. Seks ukers skyting for noen farmere.
Din gamle Cajun. Du er ikke så flink til å prate, men du vet alltid hva som foregår.
Å, Harry.
Med din tillatelse.
Greit. Alt det er åpenbart. Hva ligger under?
- Bare det jeg fortalte deg. - Gull? Kveg? Lønning?
- Bare det jeg fortalte deg. - Selvsagt. Men greit. Si det når du kan.
Harry, ikke forstå meg så fort.
Jeg sa det er greit. Jeg blir med.
Din skitne hund.
Kom med innsatsene.
Fem.
Åtte.
Åtte igjen. Ti.
Cowboyen som kom inn med de trange skinnbuksene.
- Jeg vil spandere en drink på ham. - Ja vel.
Válgame Dios. Der er en. Se på arrene i fjeset hans.
Vår mann er han som ga ham det fjeset.
Hei, du lærer fort.
Klar for neste spinn.
Crap.
Nestemann.
Mannen der borte vil spandere en drink på deg.
- Vin. - God dag.
- Jeg vil gjerne spandere en drink. - Whisky.
Har du noe på gang?
Ja. Jeg skal begynne å jobbe i en landhandel.
Fyren sier jeg blir en kjempebra kontormann.
Kjempebra.
Hvis det er slik du vil ha det...
Det er visst en jobb med å jage fluer vekk fra en landsby, men hva er betalingen?
$20.
- En uke? - Seks uker: hele jobben.
Det er latterlig.
- Har du hørt om noe? - Ja.
Jage noen fluer vekk fra en liten landsby.
Deres landsby.
Og de betaler $20?
Jeg ser etter menn nå.
- Det dekker ikke prisen på kuler engang. - Landsbyen vår er fattig.
Vi forstår. Du ville få bedre betalt i en landhandel,
og det er en god, fast inntekt.
Jepp.
Hvor mange har dere?
Ser etter O'Reilly.
Vet ikke hva han heter, men det er en fyr der bak som hugger ved mot frokost.
God morgen.
Jeg er en venn av Harry Luck.
Han sier at du er blakk.
Nei, jeg gjør bare dette fordi jeg er en eksentrisk millionær!
Det er en jobb for seks menn, med å holde vakt over en landsby over grensen.
Hvor stor motstand?
Tretti revolvermenn.
Jeg beundrer hva du oppfatter som rettferdige odds, mister.
Harry sier at du sto overfor større odds i krigen i Travis County.
Vel, de betalte meg $600 for den.
Han sa at du ordnet den Salinas-saken.
De betalte meg $800 for den.
- Du er dyr. - Ja...
Det stemmer, jeg er dyr.
Tilbudet er $20.
$20?
Det er mye akkurat nå.
- Hvor finner jeg deg? - Her.
- Jeg sier fremdeles at han ikke kan. - Og jeg sier at han kan.
- Hvis han påstår det så lyver han. - Ikke så høyt. Han kan høre deg.
Jeg gir faen i om han hører meg eller ikke.
Jeg har to månedslønner til gode. Vedder alt på at det ikke stemmer.
- Vel, du vedder ikke med meg. - Ikke med meg heller.
Jeg fortalte hva han sa, og jeg tror ham.
- Vel, en av oss er en tosk. - Du kan få gode odds på hvem det er.
Britt. Britt, du må våkne.
Jeg snakker til deg. Se på meg.
Filene fortalte meg hva du sa. Jeg sier at du tar feil. Hva sier du?
Hva er det? Er du redd? Redd for å fortelle meg at jeg tar feil?
Gi signalet.
Der ser du, jeg vant.
Så, hva synes du?
Så?
- Filene, hva synes du? - Jeg vet ikke. Det var veldig likt.
Hva mener du med likt? Dere har øyne alle sammen. Dere så det. Jeg vant.
Si det til dem. Jeg vant, ikke sant?
Du tapte.
Du lyver.
Jeg sa at du lyver.
Jeg sa at du er en feiging og en løgner.
Reis deg. La oss gjøre det på ordentlig.
Reis deg.
Jeg sa, reis deg.
Da får du deg en akkurat der du sitter.
- Gi signalet. - Jeg vil ikke ha noe med dette å gjøre.
- Gi signalet. - Kutt ut, Wallace. Glem det.
Kom deg vekk.
Gi signalet.
- Britt. - Chris.
Kan jeg få et ord med deg?
Fant du noen?
Fant en som ville vært perfekt.
Revolver eller kniv, du finner ikke noen bedre. Var ikke interessert.
Pengene? Det var ikke nok?
Han bryr seg ikke om pengene.
En mann i det yrket som ikke bryr seg om penger?
Ikke alle menn i hans yrke er like. Noen bryr seg ikke om annet enn penger.
Andre, av egne grunner, bryr seg bare om faren.
Og konkurransen.
Hvis han er best med revolver og kniv, hvem konkurrerer han med?
Seg selv.
Du.
- Jeg har sett etter deg. - Hva er dette for noe?
Ikke bry deg.
Han vet om det.
Klapp i hendene, sier han.
Klapp i hendene, og la oss få se hvor rask du er.
Klapp i hendene.
En mann kommer til ham fordi han respekterer ham,
fordi han ville være stolt over å arbeide med ham.
Han får meg til å se billig ut med en idiotisk barnelek.
- Hei, nå er det nok. - Hold deg unna meg, greit?
Kom an. La oss få se hvor rask du er.
Og ikke noen leker, greit? Ikke noe klapping - ikke noe av det.
Bare trekk.
Kom igjen. Kom igjen, trekk.
- Bonde. Kom igjen. - Kaller du meg bonde?
Kom deg unna, din drittbonde.
Dere tror ikke at jeg mener det, hva?
Dere tror det bare er snakk, hva?
Hei, kom deg opp.
Hører du meg?
Reis deg opp og se på meg.
Hører du?
Gi ham revolveren min, hva?
Beklager at dette skjedde, kamerat.
La ham sove det av seg.
Når han våkner kan han få revolveren tilbake.
Og gi ham noe å drikke.
Jeg har ombestemt meg.
Det er en mann som venter på deg på rommet ditt. Sa han var en venn av deg.
Husker du meg?
Jepp.
Du trenger folk til en jobb i Mexico.
- Det stemmer. - Hvor lenge?
Fire, seks uker.
Det burde være nok. Hvor mye er betalingen?
Jeg trodde du var ute etter Johnson-brødrene.
Jeg fant dem.
- Hvor mye er betalingen? - 20. Vi drar i morgen.
Jeg vil ha pengene før jeg reiser.
Det er akkurat nok til å betale husleien de siste to dagene.
$20? Du må bo flott.
Ja.
Jeg har det flotteste hjørnet i det skitne lagerrommet bak der.
Det, og en tallerken bønner:
$10 per dag.
Ja, prisen går opp når de finner ut at du er på rømmen.
Det er et tørt elveleie sør for byen.
Hent meg der.
Han er god til å skyte.
Og vi skal ikke på kirkekaffe.
Chris.
Ja. Han dukket opp ved daggry.
- Noen anelse om hvem det er? - Ja. Den typen fra baren.
- Godtar ikke nei som svar. - Er ikke særlig fornuftig, er han vel?
Jeg blir stiv i nakken av å holde følge med ham.
Hvis du ikke kan glemme ham, hvorfor rir du ikke damesadel?
Vel, han kommer ikke til å vare særlig lenger.
Sier du det?
Rir ut i alt det støvet og heten - for en idiot.
Ja. Ikke smart slik som oss.
Jepp.
Tror dere kameraten der borte har noe å spise?
- Kanskje jeg skulle gi ham noe? - Det er ikke mat han er sulten på.
Så la meg binde en boks til halen hans. Nå er han som et sår jeg ikke kan klø på.
La ham være. Det er et fritt land.
Og det er hans.
Det er rart. Nå som han er borte savner jeg ham faktisk.
Hvor er alle sammen?
- Hvor er de, Tomas? - Luis. Asunción. Demetrio.
Emilio. Sotero. Hva slags mottagelse er dette?
Kom ut. Kom ut og ønsk dem velkommen, før vi dør av skam.
Hilario, slutt å rope.
Kaller de dette for velkomst? Hva tenker de på?
Kom inn. Dere må være tørste.
Dere må unnskylde dem. De er gårdbrukere her.
De er redde for alt og alle.
De er redde for regn, og ikke noe regn...
Sommeren kan bli for varm, og vinteren for kald.
Purka får ikke griser, bonden er redd han kommer til å sulte.
Hvis hun får for mange, er han redd hun kommer til å sulte.
Du trenger ikke be om unnskyldning. Vi ventet ikke blomster og taler.
I morgen er årsdagen for landsbyens grunnlegging.
De vil feire - og da får dere se dem i et bedre lys.
Hvem ringte med kirkeklokken?
Jeg.
Tusen takk, amigos, for at dere kom ut og møtte oss.
Takk for at vi har fått se deres vakre ansikter!
Takk, tusen takk, feiginger.
Dere kommer springende ut som feiginger.
Vi rir ut i ødemarken. Vi er klare til å risikere livet for å hjelpe dere.
Og dere?
Dere gjemmer dere.
Gjemmer dere for oss.
Men det er noe annet når dere er i fare, hva?
Dere kan miste de dyrbare avlingene.
Da flokker dere dere rundt oss. Hva?
Vel, vi er her, mine compadres og jeg.
Og her blir vi.
Og dere?
Dere må bevise for oss at dere er verdt å slåss for.
Så kom dere tilbake til hjemmene deres, tilbake til arbeid. Kom igjen.
Vi gir beskjed om når dere skal slåss og hvordan dere skal slåss. Gå hjem.
Gå hjem.
Nå er vi sju.
Vet dere, jeg har vært i noen byer der jentene ikke er særlig pene.
Faktisk har jeg vært i noen byer hvor de er skikkelig stygge.
Men dette er første gangen jeg har vært i en by der det ikke er noen jenter.
Bortsett fra små.
Hvis vi ikke passer oss kan vi få litt av et sosialt liv her!
Det er ikke så verst. Jeg ble med en gjeng som oppholder seg ved fontenen.
Vi begynte å spå været for i dag, og ble ikke ferdige før i skumringen.
Stans musikken. Kom ut med den andre oksen.
Hilario.
Britt.
Gutten så tre av Calveras menn. Hestene er i fjellkløften.
Lee.
- Få en levende. - Ja.
Jeg skal vise deg hvor det er.
Rico, han vet hvor fjellkløften er.
- Jeg mente ikke å ødelegge det. - Hold kjeft.
Det var det beste skuddet jeg noen gang har sett.
Det verste.
Jeg siktet på hesten.
Tre menn ble sendt av Calvera for å spionere.
Jeg er nesten sikker på at de så oss.
Hva de enn lærte så tar de det med seg i graven.
¡Válgame Dios! Hvis han kommer nå...
Han hadde aldri sendt menn i forveien hvis han var nærme nok til å se det selv.
Så vi har tid til å gjøre oss klare. Og vi har noe annet - overraskelse.
Hvis han rir inn uten noe anelse om mottagelsen vi kan forberede for ham,
så lover jeg dere at vi kan lære ham noe om prisen på mais.
Sikt,
klem,
spenn hanen.
Sikt,
klem,
spenn hanen.
Rolig. Hvis du ikke treffer første gang, er det ikke sikkert at du får en sjanse til.
Hold kolben tett mot skulderen. Hvis ikke, skjer det to ting.
En: du sløser bort en kule. To: du brekker armen.
Så, lukk øyet. Sikt herfra, til dit, til målet.
Skyt.
Den steinen?
Nei, den mannen du skal drepe.
Bra.
Hvis vi bare hadde flere våpen, tenk hva vi kunne gjøre.
- Dere får flere våpen. - Hvordan?
På samme måte som dere fikk disse. Calveras menn.
De som spionerte på oss hadde dem med seg.
Som tre konger som hadde med seg gaver.
Hvis Calvera ikke kommer nå, etter alt dette,
så bortkastet!
En ganske lur rev, denne Calvera, hva?
Señor, ikke en rev. En prærieulv.
Hvordan fant han ut om gullgruven?
Gullgruven?
- Hvilken gullgruve, señor? - Den i fjellene, vet dere.
- I våre fjell? - Vi har aldri hatt gullgruve her.
Forresten, når jeg tenker på det, så var det en sølvgruve.
- Hva skjedde med den? - Vi har ikke noen sølvgruve heller.
- Jeg mener i gamle dager. - Aldri.
Hvor hørte du om dette sølvet og gullet, da?
Greit, kom igjen, karer. Mer arbeid, mindre prat, hva?
Kom igjen, lille okse.
Hvis du gjør meg noe så dreper jeg deg mens du gjør det.
- Du stakk nesten ut øyet på meg. - La meg være. La meg være.
Hvis du biter meg så biter jeg deg.
Jeg er veldig fristet til å kaste deg i vannet.
Jeg knuser deg med en stein. Skjærer hodet ditt av deg.
Hold kjeft. Hold kjeft.
- Hvor er de andre? Hva? - Det sier jeg aldri.
Se hva jeg fant.
- Hvem er hun? - Fra landsbyen vår.
Så det var der de var. Dere gjemte dem.
Selvsagt gjemte de dem. Men hun sier ikke hvor.
De er redde. Hun er redd for meg, deg, han - alle sammen.
Bønder. Familiene sa at vi kom til å voldta dem.
Vel, det gjør vi kanskje.
Etter min mening kunne du ha latt tvilen komme oss til gode.
Men gjør som du vil.
Siden du var der ute, hvorfor tok du ikke alle med deg?
Hvorfor det? La dem bli der.
La Calvera finne dem. Han tar seg av dem.
Hent dem.
Vis ham veien.
Frøken.
Kom igjen, lille engel.
Forsiktig, gutt.
Forsiktig.
Det var virkelig snilt av dere señoritas å lage middag til oss.
- Hvordan er maten? - Nydelig.
Kylling-enchiladas, carne asada og spansk ris. Ser godt ut.
Disse folkene kan virkelig lage mat. Forsyn dere, det er haugevis.
Vet du hva befolkningen har spist siden vi kom?
Tortillas og noen få bønner, det er alt.
- Tusen takk. - Velbekomme.
Har du en eldre, takknemlig søster hjemme?
- Nei, sir. Tusen takk. - Velbekomme.
En, to, tre, fire.
Klem.
Miguel, sa jeg ikke at du skulle klemme? Hva?
Akkurat som når du melker geiter, Miguel.
- Jeg blir bare så opphisset. - Så bli ikke opphisset.
Så, denne gangen, klem. Sakte, men klem.
Så kom igjen, klem.
Klem.
Hør her. Ikke skyt.
Hold geværet slik og bruk det som klubbe. Greit?
Greit.
Flaco.
God ettermiddag.
God dag.
Vi har kommet for å flytte deg til landsbyen.
- Flytte til landsbyen? Meg? - Alle som bor utenfor.
Å, nei.
Vi kan ikke beskytte deg her ute.
Rojas ordner plass til deg i huset sitt.
Rojas? Konversasjonen hans ville kjede meg til døde.
Vel,
- kanskje en annen da, hva? - De er bønder alle sammen.
Bønder snakker bare om gjødsel og damer.
Jeg har aldri delt deres entusiasme for gjødsel.
Når det gjelder damer, så ble jeg likegyldig da jeg ble 83.
Jeg blir her.
Så hva skal du gjøre når Calvera kommer?
I min alder er litt spenning velkomment.
Ikke bekymre deg. Hvorfor vil han drepe meg?
Kuler koster penger.
Greit. Som du vil.
Du kan passe på deg selv.
Er dere klare for ham?
Hva om han kommer nå, hva?
Det er som han typen som falt ned fra en ti etasjers bygning.
Hva med ham?
I det han falt hørte folk i hver etasje at han sa "så langt er alt godt".
Så langt er alt godt.
For det første ser de den grøften.
Mer vann til maisen.
- Veldig mange nye murer. - Kommunale utbedringer.
Hei, Chris,
hva med det nettet?
Vel, hvis han ikke leter etter det.
Hvis han rir inn uten mistanke.
Hvis, kamerat.
Hvis.
Ja.
Jeg burde ha visst det. Når mennene mine ikke kom tilbake skulle jeg ha visst det.
- Hvor mange av dere leide de? - Nok.
En ny mur.
Det er massevis av nye murer. Overalt.
De holder ikke meg ute.
De ble bygget for å holde deg inne.
Hørte dere det? Vi er fanget.
Alle førti. Av disse tre.
Eller er det fire? De hadde ikke råd til å leie mer enn det.
Det er kvantumsrabatt på oss.
Fem.
Fem er heller ikke større problem.
Det blir ikke noe bråk - hvis dere rir videre.
Rir videre?
Jeg skal inn i fjellene og overvintre. Hvor finner jeg mat til mennene mine?
Kjøp den eller dyrk den.
Eller kanskje arbeid for den.
Sju.
Jeg tror egentlig ikke at du har løst problemet mitt.
Det er ikke jobben vår å løse dine problemer.
Jobben var er kuler, kamerat.
Vår også. Vi er i samme bransje, hva?
- Bare som konkurrenter. - Hvorfor ikke som partnere?
Hva om jeg tilbyr dere lik andel?
- I hva? - Alt. Absolutt alt.
Og folkene i landsbyen? Hva med dem?
Det overlater jeg til dere.
Kan menn i vårt yrke bekymre seg om slike ting?
Det er kan hende ugudelig.
Hvis Gud ikke ville at de skulle klippes, ville han ikke gjort dem til sauer.
- Hva sier du? - Ri videre.
Hørte du det, Sotero?
Hørte du hva han sa?
Ri videre.
Til meg.
Si til ham at han skal ri videre før jeg blir sint.
Han, og de andre.
For hvis jeg drar tomhendt,
får alle i landsbyen med meg å gjøre - når jeg kommer tilbake.
- Du kommer ikke tilbake. - Hvorfor ikke?
Dere har ikke noen våpen.
Ta dem av med en gang og kast dem på bakken.
Gavmildhet - det var den første feilen.
Jeg gir disse folkene litt ekstra og de leier disse mennene til å lage bråk.
Der ser dere - før eller siden må du stå til ansvar for alle gode dåder.
Dere var trygge.
Jeg sto ansikt til ansikt med dem da de red mot meg. Ti stykker, som skrek.
- Sist du fortalte det var det fem. - De formerer seg som kaniner.
Ti. Ti.
- De fikk et kraftig spark bak. - Hvis de prøver seg igjen får de ett til.
- Vi river alle sammen i småbiter. - Vi begraver alle sammen. Calvera også.
Noe tegn til dem?
- Nei. - Det betyr ulykke.
Kan du tenke deg? Jeg kjente ham da han var engstelig.
Jeg har aldri vært så redd i mitt liv. Knærne mine var som gelé.
- Det hadde jeg aldri gjettet. - Vel, vi får være i fred for ham nå.
- Tror du det? - Selvsagt.
Han forsvinner nok. Det er andre landsbyer -
andre landsbyer som ikke slåss slik som oss.
Señor.
Naboer, en skål for våre venner.
De ga oss våpen, kjempet med oss, og vil alltid leve i våre hjerter.
De har ikke reist sin vei, da.
- Ser du glimtet i revolveren? - Nei.
- Jeg ser to. - Tre.
Den dumme gutten får hodet sitt skutt av.
Chico. Bli der.
- Tre? - Tre.
O'Reilly? Ser du dem?
Nei. De er for langt bak blant trærne.
- Chris. - Ja?
Prøv å komme deg bort til de steinene. Jeg dekker deg.
Chico, dekk bakdøren.
Tilbake.
Tilbake. Kom an.
Hva er det? Hører dere ikke ordentlig?
Legg dere ned. Og hold dere nede.
Tullinger. Dere kunne ha blitt såret.
- Du også. - Det er ikke det samme.
- Dette er jobben min. - Det er vår jobb, også.
Alle sier, "Gjem dere. Gå tilbake. Hold dere ute av syne."
- Men vi er ikke redde. - Han er veldig modig. Det er sant.
Han også. Vi er det alle sammen - alle guttene i landsbyen.
Vi hadde et møte der vi trakk strå og vi fikk deg.
Dere fikk meg? Hva mener du, dere fikk meg?
Hvis du blir drept, skal vi hevne deg.
Og passe på at det alltid er friske blomster på graven din.
Det er jo en veldig god trøst!
Sa jeg ikke at han ville sette pris på det.
Nå må dere ikke bli altfor skuffet hvis det ikke går etter planen.
Det blir vi ikke. Hvis du holder deg i live, blir vi like glade.
Kanskje gladere.
Kanskje.
Ser du dem?
Nei.
Svetter du i hendene før en kamp?
- Hver gang. - Mine svetter nå.
Merkelig...
Hendene svetter,
munnen er tørr.
Du skulle tro det hadde vært omvendt.
Irriterer det deg at jeg snakker?
Det er fordi jeg er...
jeg er redd, skjønner du?
Ja. Du ønsker nok på en måte at du hadde gitt avlingen til Calvera, hva?
Ja
og nei -
begge samtidig.
Ja, når jeg tenker... på hva han kan komme til å gjøre.
Nei, når jeg husker følelsen i brystet i dag tidlig
da jeg så ham ri vekk.
Fra oss.
Jøss,
det er en følelse du kunne dø for.
Har du noen gang følt noe lignende?
Ikke på veldig, veldig lenge.
Jeg misunner deg.
- Hva gjør du her? - Du burde ikke gjøre slikt.
- Gå tilbake. - Du må ikke ta dumme sjanser.
Greit, det skal jeg ikke. Men gå tilbake.
- Gjør det vondt? - Hva?
Nei.
Jeg beklager jeg gjorde det, men jeg trodde...
- Du vet hva jeg trodde. - Ja da. Jeg vet det.
Jeg var ikke redd for deg. Det er faren min.
Han sier, "Hold deg borte fra de mennene."
"De er brutale. De er grusomme."
Han har rett. Vet du det? Han har rett.
Så, gå hjem igjen med deg.
Han tar feil.
Du må gå hjem igjen allikevel, før han finner ut at du er her.
Han vet det allerede.
Han sa at han skulle straffe meg for at jeg er så skamløs.
Men det gir jeg blaffen i.
De tok dem. De tok alle sammen.
- Resultat. - Tror du de kommer til å prøve det igjen?
Jeg tviler på det. For alt de vet er vi fremdeles der ute klare til å overfalle dem.
Han dro ikke. Calvera dro ikke?
Trodde du at det skulle bli så lett?
- Hva gjør vi nå? - Vel, hva synes du?
- Jeg? - Vi arbeider for dere, vet du.
Hva annet kan vi gjøre enn å vente?
- Det er Calveras trekk. - Nettopp.
Det er best at du skifter ut vaktene. De er nok trøtte.
- Hvis du var Calvera,... - Ja?
..da ville du dra din vei, ville du ikke? Hvis du hadde betalt prisen vi forlanger.
- Jo, det ville jeg. Men... - Men hva?
Men jeg er ikke Calvera.
Ta riflene og patronbeltene og send dem rundt.
Nå, la oss komme oss ut på vakt.
Mat, kvinne.
De er sultne.
Det var... det var det flotteste...
Ny hatt til deg, gutten min.
- Hvordan ser jeg ut? Hva? - Mye bedre.
Vet du hva? De kommer til å dikte en sang om deg og denne hatten.
Landsbyer som denne dikter sanger om alle store ting. De synger dem i årevis.
- Tror du det er verdt det? - Gjør ikke du?
Det er bare et spørsmal om du kan skyte med revolver. Ikke noe stort med det.
Hei, hvordan kan du snakke slik?
Revolveren din har skaffet deg alt du har. Stemmer ikke det?
- Nå, stemmer ikke det? - Jo da. Alt.
Etter en stund kan du kalle bartendere ved fornavn. Kanskje 200 av dem.
Leide rom du bor i: 500. Måltider du spiser i spisebrakker: 1000.
Hjem: ikke noe. Kone: ingen. Barn:
ingen.
Utsikter: null.
- Glemte jeg noe? - Ja.
Steder du er knyttet til: ingen.
Folk med tak på deg: ingen.
Menn du går til siden for: ingen.
Fornærmelser du svelger:
ingen.
Fiender: ingen.
Ingen fiender?
I live.
Vel! Slik aritmetikk liker jeg.
Ja, og det gjorde jeg også på din alder.
Gi disse til noen som vet hvordan de skal brukes.
Ja.
Hvorfor spør du ikke Calvera hva han har planer om i kveld?
Ja, gjør det. Og jeg skriver en sang til deg.
Andrés, Lorenzo og Felipe kom aldri tilbake.
Det er tre.
- Armando er på torget. - Det er fire.
Og Jorge og Memo er i passet, der de ble fanget av det forbannede nettet.
Pokker ta dem!
Fem og seks.
Emilio klatrer over muren.
Sju.
José nær fontenen.
Åtte.
Gregorio nær fontenen.
Det blir ni.
Ni.
Fortuno ved vanngrøften.
Rico på markene, der de hakket ham i småbiter.
Det er 10 og 11.
Fortsett.
Snakk.
De er døde alle sammen allikevel. Glem dem.
Det er fremdeles mange av oss her som kan ta hevn.
Våre venner nedenunder.
Vær så snill, nei.
Det er i orden. Du er trygg.
Du drømte. Bare en vond drøm.
Ikke vær redd.
"Ikke vær redd"?
Det var det jeg sa.
10.000 ganger om dagen.
Señor, ikke anklag deg selv.
En mann som har slåss så mange ganger... du må være veldig modig.
Til den dagen du ikke tør mer.
Du føler det.
Og så venter du
på kulen i revolveren som er raskere enn din.
- Señor, ikke gjør det. - Og løgnene, for å lure deg selv.
Ingen fiender:
i live.
Jeg har ikke tall på fiendene mine.
- Men du er med venner nå. - Ja.
Den endelige, aller største idioti:
komme her for å gjemme seg.
Desertøren som gjemmer seg midt på slagmarken.
En.
En gang i tiden hadde jeg fanget alle tre.
Vi vet hva frykt er.
Vi lever med det hele livet.
Bare de døde er uten frykt.
Rico.
Et øyeblikk, mor.
Ti minutter til å late som om vi sover, og så er vi på vakt igjen.
- Er det greit, Bernardo? - Ja, men ikke du, Juan.
Du er for ung. Kom an.
Bernardo O'Reilly.
Du er adoptert.
Ja, det er navnet mitt.
Meksikaner på en side, ire på den andre, og jeg i midten.
Så, følg nøye med. Vi setter i gang.
Så dere? Alle med rette siden opp.
- Tror du at du kan gjøre det? - Selvsagt. Det er veldig enkelt.
Kunne du tenke deg et lite veddemål i all vennskapelighet?
- Du vet at vi ikke har noen penger. - Det behøver ikke å være penger.
Hva du enn har gjemt bort, gravd ned der Calvera ikke finner det -
- som juveler. - Juveler?
Ja. Jeg har hørt at det er gravd ut masse edelstener fra fjellene.
Opaler, smaragder, safirer.
- Å, ja, det er sant. - En kan ikke nekte for det.
Så, da.
Nei. Når du er ferdig skal alle stå med den rette siden opp.
La meg prøve det igjen, hva?
De edelstenene... hvor finner man dem?
Som du sier, señor, i fjellene.
- Hvor i fjellene? - Det kan jeg ikke si.
Der. Jeg greide det.
Blås i det. Hvorfor kan du ikke si det?
Fordi jeg aldri har funnet noen edelstener.
Vent. Du mener Aztec-skatter, fra den gang spanjolene kom?
Nettopp. Aztec-skatter. Har du funnet noen?
Gid vi hadde. Jeg ville ikke ha sittet her.
Jeg hadde bodd i en stor by, i et slott.
Så fortell meg - hvorfor oppholder alltid Calvera seg i området?
Calvera... vi har sett ham for siste gang. Han forsvinner i morgen tidlig.
Nei, det gjør han ikke.
- Han drar ingen steder. - Hvorfor sier du det?
Calvera bekymrer seg ikke for mat for vinteren.
Han bekymrer seg for maten mennene hans ikke har spist de tre siste dagene.
Prisen på mais går opp.
- De sulter. - Hvordan vet du det?
- Sultne og blakke. - Hvordan vet du det?
Jeg har vært der oppe.
Vel, det er best vi er klare for dem.
- Fordi de må dø eller vinne. - Válgame Dios hvis de vinner.
- De vinner ikke. - Er du Gud som kan si det for sikkert?
Vi er omringet. Tallmessig underlegne. Hva skal vi gjøre?
Fortsette å slåss.
Vil du ha oss drept en etter en?
Det er ikke det du ble leid for.
- Når du begynner kan du ikke slutte. - Du forsto det, og jeg sa det til ham.
Det gir jeg blaffen i.
Forsvinn. Alle sammen. Kom dere på hestene og dra.
- La Calvera få maten. - Gi ham det han vil ha.
- Vi er i alle fall i live. - Stille. Og hør på meg.
Nei. Det er enkelt for dem å si slåss.
De har ingen sønner, ingen døtre, ingen koner.
Dra. Nå, før det er for sent.
Er det det dere vil?
Svar meg.
Hvem stemmer for å fortsette og hvem vil gi opp? Jeg vil vite det nå.
Ikke vær dumme. Landsbyen var blir til kirkegård.
Si at de må dra. De har ikke noe annet valg.
Jeg skal si hva jeg kan gjøre.
Jeg kan drepe den første mannen som så mye som nevner et ord om å gi opp.
Den aller første mannen, så hjelp meg, jeg blåser hodet hans av.
Vi startet denne kampen, og vi skal gjøre oss ferdige med den.
Med eller uten dere.
Jeg sier ikke at vi har tatt oss vann over hodet,
men vi bør snakke om hva vi skal gjøre.
Vi begynner å oppføre oss som om vi hadde sunn fornuft.
Tenkte vi kunne heve innsatsen nok til at Calvera kunne dra et annet sted.
- Vi tok feil. - Vi er det eneste viltet i by'n.
- En mann kan ikke ta seg av alt. - Jeg sa ikke at han kunne.
Alt jeg sier er at av og til bøyer du deg for vinden, eller så knekker du.
Vil du dra?
En gang må en komme seg bort. De får det ikke verre enn før vi kom.
Du glemmer en ting. Vi tok en kontrakt.
- Det er ikke den sorten som håndheves. - Det er akkurat den sorten du må holde.
En edel tanke, men slik saken står for tiden,
- Vet jeg ikke... - Oddsen er for høy.
- Altfor høy. - Så vi drar?
Nei.
Vi senker oddsen.
Inn i fjellene, forbi mennene på vakt,
rett inn i leiren deres.
Jeg satt der, røykte en sigarett med dem, vi diskuterte noen saker.
Vi, du vet...
Og plutselig, der var Calvera selv.
Like ved siden av meg. Da jeg kom tilbake med nyhetene
skulle du sett blikket jeg fikk fra Britt - og fra Chris.
De har sett både det ene og det andre i sin tid, og gjort dem også.
De er ikke menn du lett gjør inntrykk på. Å, nei.
Men da de så på meg, visste jeg at jeg endelig var en av dem.
Vel, du får ta en titt på meg også.
Er jeg den typen mann som ville bo på et sted som dette? Hva?
Grave livet mitt vekk, ute på markene?
Meg, en gårdbruker - en bonde?
Du forstår hva jeg mener, hva?
Hvor enn de drar - Chris, Vin, Britt, de andre -
drar jeg med dem.
Og hvis du tror at du, eller noe du gjør, får meg til å ombestemme meg, så glem det.
Jeg vil at du skal forstå det.
Jeg vil at du skal forstå at
dette
ikke gir deg annet enn dette.
Vi skal ta Calvera,
kanskje drive bort noen av hestene hans.
Så hvis han angriper blir det til fots.
Jeg blir med dere. Jeg kjenner hver stein.
Nei, du blir. Du er sjefen her.
Du kan regne med meg.
Jeg vet jeg kan.
- De er dratt for å ta landsbyen. - Nei.
Vi ville ha hørt skudd.
De har dratt.
God kveld.
Dere er døde. Alle sammen.
Slik.
Hvis det er det dere vil.
Har vi noe valg?
Selvsagt.
Sett deg.
La oss snakke.
Pipen har fått en annen lyd nå, hva?
Dere lurer på hvordan.
Vennene dine, de liker deg ikke noe særlig lenger.
Du tvinger dem til å ta for mange avgjørelser.
Med meg, bare en avgjørelse.
Gjør som jeg sier.
Du må ikke være overrasket.
Min gode venn Sotero ordnet det slik at jeg fikk komme inn.
Forstått?
Nå, vel,
til saken!
Jeg kunne drepe dere alle sammen. Enig?
Vel, dere er ikke uenige.
- Jeg vil i alle fall ikke drepe dere. - Hvorfor så gavmild?
Praktisk. De får høre om det oppe i nord.
Kanskje noen venner av deg gir meg mer bråk.
En mann som aldri ønsker bråk.
Vi har et ordtak her.
En tyv som stjeler fra en tyv blir benådet i 100 år.
Så, hva har vi så? Bare en ting. Jeg benåder deg.
- Ri videre. - Sånn uten videre?
Sånn uten...
Jeg skal gjøre det enkelt for dere. Vil dere ha mat?
Gi dem mat.
Vann? Greit. Vann.
Hester? Salet og venter.
Revolvere?
Revolverne... beltene, ta dem av og legg dem her nå.
Hva med disse folkene?
Det som skjer med disse folkene vil skje enten jeg dreper deg først eller ikke.
Bare en liten gest, hva?
For å vise disse folkene hvem som virkelig er sjefen.
Dere kan dra, og da gir jeg dere revolverne tilbake.
Jeg vet at dere ikke vil bruke revolverne mot meg.
Bare en gal mann gjør samme feilen to ganger.
Jeg forstår ikke hvorfor en mann som deg tok jobben i første omgang. Hvorfor?
- Jeg lurer på det samme selv. - Ut med det, fortell meg hvorfor.
En fyr jeg kjenner i El Paso tok av seg klærne og hoppet på en kaktus.
Jeg stilte ham det samme spørsmålet: hvorfor?
Og?
Han sa, "Det virket som en lur idé på det tidspunktet."
Bra.
Ja.
Hent klærne deres, salveskene. Hva dere vil ha, ta det.
Vennene deres der inne skylder dere i det minste så mye.
Santos, plukk opp karabinene. Cirillo, revolverne.
Vet du, første gang jeg tok jobb som revolvermann,
sa en fyr til meg, "Vin, du har ikke råd til å bry deg."
Der har du problemet ditt.
Jeg trenger ikke noen til å fortelle meg hva problemet mitt er.
Som jeg sa tidligere, det er ditt problem.
Du ble involvert i denne landsbyen og folkene her.
Blir du aldri trøtt av å høre din egen stemme?
Grunnen til at jeg forstår problemet ditt så godt
er at jeg gikk i samme fellen selv.
Ja.
Første dagen vi kom her, begynte jeg å tenke
kanskje jeg kunne legge bort revolveren og slå meg til ro og få litt jord,
ale opp kveg.
Tingene disse folkene vet om meg ville ikke være noen hindring.
Jeg ville bare ikke tro at du var det eneste fjolset i by'n.
- Kan vi få bli med deg, Bernardo? - Nei.
- Du liker oss, gjør du ikke? - Jeg gjør vel det.
- Du er en av oss, ikke sant? - Ja, jeg er en av oss.
- Ta oss med deg. Vær så snill? - Nei.
Vi skammer oss over å bo her. Fedrene våre er feiginger.
Dere må aldri si det om fedrene deres igjen.
De er ikke feiginger.
Dere tror jeg er modig fordi jeg bærer våpen.
Fedrene deres er mye modigere fordi de bærer ansvar.
For dere, brødrene deres, søstrene deres og mødrene deres.
Dette ansvaret er som en stor stein som veier et tonn.
Den bøyer og vrir på dem til det til slutt begraver dem under jorden.
Ingen sier at de må gjøre det. De gjør det fordi de er glade i dere og fordi de vil.
Jeg har aldri hatt den typen modighet.
Drive en gård,
arbeide som et esel, uten garanti for hva det blir av den - dette er modighet.
Derfor har jeg aldri engang begynt på noe slikt.
Derfor vil jeg aldri det.
Dere vil gjøre det mye bedre på den andre siden av grensen.
Der kan dere stjele kveg, rane tog.
Alt dere må stå overfor er en sheriff, en politi.
En gang røvet jeg en bank i Texas.
Regjeringen deres kom etter meg med en hel hær. En hel hær.
En liten bank. Er den klar, betydningen?
I Texas kan bare texanere røve banker.
Jeg visste at de ville forråde oss.
Bønder...
Bønder.
Ingen ære, ingen lojalitet - ingenting.
Alt de bryr seg om er avlingene og den miserable jorden de graver i.
Jeg hater dem.
- Jeg hater dem alle sammen. - Selvsagt hater du dem!
Fordi du kommer fra en landsby akkurat slik som den.
Du selv er bonde.
Ja.
Ja, jeg er en av dem.
Men hvem lagde oss slik vi er? Hva?
Menn med revolvere.
Menn som Calvera og menn som deg.
Og nå meg.
Så hva venter du at vi er?
Ingen kaster mitt eget våpen til meg og sier løp. Ingen.
Det tok meg veldig lang tid før jeg så forskjell på albuen min og en varm stein.
Nå hører jeg hjemme i den grensebyen, og sover på hvite laken.
Jeg tror jeg rir tilbake til den landsbyen.
Dere er sprø alle sammen. De løfter ikke en finger for å hjelpe. Tenk på oddsen.
Harry, ingen ber deg om å dra tilbake.
Ri videre, Harry. Det er i orden.
Det kan du vedde på at jeg gjør.
Kom an, Lee. Vil de bli drept? Så la dem.
Dra, Lee. Du skylder ikke noen noe.
Unntatt meg selv.
Dere er sprø. Alle sammen.
Kom an.
Vent, Chris, jeg skal få deg ut derfra.
- Chris... - Ja, Harry?
Jeg vil i alle fall ikke dø som en tosk.
Vi kom ikke hit bare for å holde øye med en haug mais og chilipepper.
Det var noe annet hele tiden, var det ikke?
Jo, Harry. Du hadde rett hele tiden.
Jeg visste det.
Hva var det?
Gull.
- I sekkevis. - Høres nydelig ut.
- Hvor mye? - Minst en halv million.
- Min andel ville ha vært? - Omtrent 70.000.
Pokker.
Kanskje ikke.
Du kom tilbake.
For et sted som dette.
Hvorfor?
En mann som deg?
Hvorfor?
- Bernardo. Bernardo. - Nei. Nei, kom dere bort. Kom dere bort.
Vi... Vi mente det ikke.
Vi mente det ikke.
Ser dere?
Hva var det jeg sa. Ser dere fedrene deres?
Hva heter jeg?
- Bernardo. - Bernardo.
Det har du jaggu rett i.
Dere kunne bli her, vet du.
De ville ikke bli lei seg hvis dere ble værende.
- De blir ikke lei seg hvis vi drar heller. - Jo. Kampen er over.
Arbeidet er gjort.
For dem har hver årstid sine oppgaver.
Hvis det var en sesong for takknemlighet, ville de vise det mer.
Vi fikk ikke mer enn vi ventet, gamle venn.
Bare bøndene har vunnet.
De er her for evig.
De er som selve landet.
Dere hjalp dem å bli kvitt Calvera,
på samme måten en sterk vind hjelper dem å bli kvitt gresshopper.
Dere er som vinden,
som blåser over landet og så videre.
Gud være med dere.
Den gamle mannen hadde rett.
Bare bøndene vant.
Vi tapte.
Vi taper alltid.